Díky za čaj.
Tohle nosíš často?
No,
musela jsem vyřešit nějaké osobní věci.
Ty jsi na tom taky dost špatně, Song-i.
Co je to za výrazy, vy dvě?
Totiž, mám nějaké...
Mám osobní důvody.
Mimochodem, kde sakra je majitel domu?
Vzpomínám si, že Tae-o říkal, že má dnes rande naslepo.
Cože?
Bože, taková neslušnost.
HLOUPÁ PÍSEŇ
Teď nemám čas.
Promiň.
Jsi Se-yeon?
Jsi to ty?
Ano.
Chtěl jsem přijít dřív než ty.
Promiň, že jdu pozdě.
Jsi nádherná.
Já vlastně nejsem fanda rande naslepo, přijde mi to dost trapné.
Ale určitě bych toho litoval, kdybych dnes nepřišel.
Ani jsem neviděl tvou fotku. Chtěl jsem se nechat překvapit.
A dobře jsem udělal, vyšlo to.
Stejně by se vůbec nepodobala tomu, jak doopravdy vypadáš.
Jsi vždy tak přímočarý?
Já?
Dalo by se to tak říci. Proč? Vadí ti to?
Ne, jen se ptám.
Už sis něco objednala?
Ach jo, to mě mrzí.
Až dopiješ, vyrazíme tam, co jsem zarezervoval stůl.
Hned jsem zpět.
Mimochodem,
jsem Yun Tae-o.
Volaný účastník je nedostupný...
Nezvedá?
Ne.
Správně. Je to základ slušnosti nebrat telefon během rande naslepo.
Co si zatím vyprávět, jak jsme Tae-oa poznali?
Já s ním chodila na základku. A co ty?
Jako malí jsme spolu chodili na doučování.
Naši rodiče se znají,
chodili jsme spolu na rodinné oslavy.
Zdá se, že jste měli spoustu rodinných oslav.
- A ty jsi vlastně kdo? - Zkusím mu ještě zavolat.
Má talent vyhýbat se otázkám.
DO-HYEON
Proč volá v tuhle dobu?
Mám teď něco důležitého...
- Přijď hned domů. - Co?
Jsou u tebe tři lidé a tvrdí, že tě znají.
Ale něco tu nesedí.
Jsou tam tři?
Kdo je to?
Nevím. Nikdy jsem je neviděl.
Song-i je ta, co o ní často mluvíš?
Han Song-i?
Je tam také?
Ano.
Zdá se, že má osobní problémy.
Co je? Něco se stalo?
Neznám detaily.
Měl bys přijít a promluvit si s nimi.
Haló? Hej.
Han Song-i. Ta mě štve.
Proč zrovna teď?
My už jsme se potkali.
Dnes jsi u mě stěhoval.
Ano.
Měla jsem pravdu.
Takže víš, že se naše rodina zadlužila.
Jsi Seo Do-hyeon?
Ty mě znáš?
Dost jsem o tobě slyšela od Tae-oa.
Vaši tátové jsou prý kámoši a vy chodíte na stejnou školu.
Vypadá to, že mě znáš.
Řekl bych, že trochu ano.
Udržíš před Tae-oem tajemství o mých osobních problémech?
Žádám tě o tu laskavost.
I když jsme staří známí,
nechci, aby to slyšel od někoho jiného.
Dobře.
Asi by ses měla kouknout do zrcadla.
Do zrcadla?
Co je to?
Ach bože. Jak dlouho už to tam mám?
Poslouchej.
Moc mě to mrzí, ale bohužel musím jít.
Mám doma něco důležitého.
To je v pohodě, jen jdi.
Vážně nejsem ten typ, co někoho nechá ve štychu.
Důležité věci stejně nemůžeme kontrolovat.
Děkuji, že to bereš takhle, ale stejně...
Baví tě focení?
- Spíš filmy. - Vážně?
Já miluju filmování. Je to můj koníček už od dětství.
Máme toho tolik společného.
Vypadá to tak.
Uvidíme se zase zítra?
- To nevím. - Moc se mi líbíš.
Vím, že jsem pokazil naše první rande,
ale když mi dáš ještě jednu šanci, vynahradím ti to.
Tak jo.
Neměl bys jít? Říkals, že je to důležité.
Přesně.
Pak ti zavolám. Ale musíš to zvednout, ano?
Já už půjdu.
Vážně mě dnešek moc mrzí...
Uvidíme se. Musíme se znovu sejít, dobře?
Je roztomilý.
Hej.
- Kam jdeš? Kde jsou ostatní? - Jsou uvnitř.
- Já jdu. - Dobře.
Promluvíme si později.
- Tae-o! - Hej.
- Tae-o! - Tae-o!
Tae-o!
Co se tu děje?
Proč jste vy tři pohromadě?
A co to máš na sobě?
Takhle mě vykopli z domova.
Bez bot, tak jsem si vzal máminy a...
A co ty, O Ga-rin?
Jak jsi našla můj dům?
Nedostal jsi mé dopisy?
Dopisy? Jaké dopisy?
Šla jsem na poštu a řekla...
Počkat.
Jsi v pořádku? Co se stalo?
Řeknu ti to, až odejdou.
Kdo říká, že odejdu? Zůstanu tady.
- Co? - Kdo jsi, že mě vyhazuješ?
Tae-o, já mám problém.
Jsme kamarádi, ano?
- Udělej to pro mě z kamarádství. - Zmlkni!
Všichni zmlkněte a posaďte se!
Myslíte si, že můj dům je motel nebo co?
Přijdete bez ohlášení a myslíte si, že vás tu nechám přespat?
No, tak bych to úplně neřekl...
Říkám vám to od té doby, co mám vlastní bydlení:
Nevadí mi, že sem zajdete, ale ne že tu budete nocovat.
O Ga-rin.
Tví rodiče ví, že jsi tu?
- No... - Víš co? Zapomeň na to.
Když vás vyslechnu, začnu vás jen litovat.
Tak hele. Jdu se teď umýt.
A až se domyju, nechci vás tu vidět.
No tak, Tae-o. Hej.
MÁMA
- Proč to nezvedneš? - Nedělej to!
Hej...
Ty...
Hej! To bylo super!
To byla parádní akce.
Výborně.
Blázníš? Víš, kolik to stojí?
- Tae-o. - Ano?
Mohla bych tu bydlet?
Prozatím.
- Tak dost. - Počkat.
Co jsi teď řekla?
Ptám se, jestli tu můžu bydlet.
Zrovna jsem se ho chtěl zeptat na to samé.
Počkat, ale...
Hele, přestaň mluvit z cesty.
Objevíš se jen tak a chceš u mě bydlet. To je nesmysl.
Pamatuješ na ten den?
Nechal jsem školy, abych hrál v muzikálech.
Moji rodiče se ke mně od té doby chovají hrozně.
Dnes mě takhle vykopli z domu
a já si uvědomil, že mě nebudou brát vážně,
dokud nebudu mít velký úspěch.
Kámo, bereš to moc vážně.
Potřebuji jen jeden pokoj.
Věřím, že mi pomůžeš.
Máš spoustu pokojů a já zrovna jeden potřebuji.
Pomoz mi.
Prosím, pomoz mi!
Je to tak narychlo...
Chtěla jsem ti to říci o samotě, ale...
- Nemám kam jít. - Co?
Taky jsem odešla z domova.
Potřebovala jsem na chvíli vypadnout.
A nenapadl mě nikdo jiný než ty, Tae-o.
Proto jsem přišla.
Takže vy dva mi chcete říci,
že jste sem přišli bydlet nastálo?
Jestli mě odmítneš, tak zemřu.
Počkej...
Co to...
Necháš tátu, aby mě ubil k smrti?
Neříkám, že zůstanu navždy.
Jen než projdu konkurzem. To je všechno.
Prosím, vezmi mě do té doby k sobě!
Prosím, Tae-o!
Ano? Prosím!
ZŮSTANU CHVÍLI U KAMARÁDA. NEBOJ SE O MĚ.
U kamaráda?
Ona ale nemá kamarády.
Jak mohla udělat takovou šílenost?
Vypadá to, že to měla pečlivě naplánované.
Ta paruka a batoh naznačují, že to nebylo dílem okamžiku.
A co jste dělali vy dva, zatímco Ga-rin uskutečňovala svůj plán?
Nemá ani jednoho kamaráda.
To vím jistě.
Mám synchronizované kontakty s jejím telefonem.
Co když ji zlákal nějaký podvodník?
Jestli je to tak...
Jste v pořádku? Nechcete prášky na uklidnění?
Neobtěžujte se.
Musíte ji najít za každou cenu.
Je to jediná dědička naší rodiny.
Jak se to dozví ředitel v Londýně,
oba dva
budete mít pěkný malér.
„Jediný způsob, jak uniknout, je Tae-o.“
Jak ji jen napadlo utéct z domova bez pořádného plánu?
Co s ní mám dělat, když utekla z domu poté, co mi napsala dopis?
Co?
Kde jsou ostatní?
Ga-rin spí v pokoji pro hosty a Hun stlal postel v šatně.
Stlal postel?
- Takhle to nepůjde. Měl bych jít a... - Uklidni se a sedni si.
- Měl bych... - No tak.
Zblázním se z toho.
A vůbec, je pozdě. Napij se.
Proč jsi tu?
Já?
No, to proto, že...
Tae-o, koukni se.
Vadnou ti.
Listy docela zežloutly.
Jsou úplně zvadlé. To je vůbec nezalíváš?
Chodíš vůbec na terasu?
Co ten náhlý zájem o rostliny?
Víš, tenhle dům je pro tebe moc veliký.
A navíc, ty nejsi ten typ, co uklízí dům.
Představ si, jak by bylo fajn mít někoho,
kdo se ti postará o zahradu, terasu a odpad.
Co?
Mám z toho divný pocit.
Naznačuješ, že tu také zůstáváš?
- No... - Chápu.
Cože?
Zase jste se pohádaly s mámou, co?
Úplně ti to kouká z očí.
No,
- má se to spíš tak, že... - Vrať se domů.
Neměla bys tu zůstávat a chovat se tak paličatě.
Čím jsou si lidi bližší, tím dřív by se měli usmířit.
Má se to tak,
že není nejlepší čas na návrat...
Zešílel bych, kdybys řekla, že se sem stěhuješ jako ti ostatní.
Víš dobře, že jsem se bál, aby se tu z toho nestala ubytovna.
Jasně, to vím.
Ne jeden, ale dva lidi?
Horší už to být nemůže.
Proč nedokážu nikoho odmítnout?
Myslím, že jsem rozený dobrák.
Je rozdíl mezi povahou a osobností.
Možná občas vypadám chladně, ale mám hřejivý charakter.
Sebelichocení ti jde skvěle.
Půjdu se teď umýt.
Měla bys jít domů, než bude hluboká noc.
Už tu neztrácej čas.
Fajn, já půjdu.
To jsem já, Tae-o.
Došla jsi domů v pořádku?
V kolik se zítra sejdeme? Vyzvednu tě.
Co to meleš? Vždyť ses na mě úplně vykašlal.
Je mi jedno, koho jsi potkal místo mě,
ale tohle bys neměl lidem dělat, ty šmejde.
Co to...
Co se to sakra děje?
Můžete mi to vysvětlit?
- Co? - Co?
Přísahám, že jsem ji potkal.
Proč mi to dělá? Ani mi nezvedá telefon.
No, to je dost divné.
Byla to tahle holka?
To není ona.
Yu Se-yeon, studuje literaturu.
- Nezeptal ses ani na jméno? - Zeptal. Řekla, že je to její jméno.
Jak můžeš říct, že vypadá jako Miranda Kerr?
To je tak směšné.
Možná je nějaká divná.
Vypadala úplně normálně.
Hej, jak to jde?
Čau.
Tak jak to včera dopadlo s kamarády?
Ani mi nemluv.
Odmítali odejít, tak jsem je u mě nechal spát.
Všechny tři?
Ne, Song-i šla domů.
HAN JEONG-HUN
Zapomněla jsem na tátu.
Co děláš u mě před domem?
- Zapomněla jsem tu cedulku se jménem. - Cedulku se jménem?
Tuhle.
Je mého otce.
Takže ty jsi tu dříve bydlela.
Máma mi řekla, v jaké jsi situaci.
Přišla sis vyzvednout věci?
Ještě ne. Musím ještě pár věcí zařídit.
Ale určitě je odnesu už brzy.
Chápu, bydlela jsi tu spoustu let a jsi v těžké situaci.
Ber ale ohledy i na druhé.
Prosím?
Nastěhovala jsem se, abych začala od znova.
Ale v pokoji mám cizí věci.
Jaké myslíš, že to pro mě je? Trochu nepříjemné, nemyslíš?
Buďme...
k sobě ohleduplnější, ano?
Mrzí mě, že je to pro tebe nepříjemné,
ale vyhodili mě z toho domu narychlo, takže to byl dost zmatek.
Odnesu si ty věci co nejdřív.
Děkuji za pochopení.
Nemusíš hned tak vyjíždět.
VĚCI, CO MÁM
VĚCI, CO NEMÁM
VĚCI, CO NEMÁM: MÁMA, DŮM, PENÍZE
PLATBA PRO KOREJSKOU VZDĚLÁVACÍ NADACI DO 10. ZÁŘÍ
VĚCI, CO MÁM: SVÉ TĚLO, SVŮJ SEN, YUN TAE-O
Takže jsi k němu nikdy nic necítila? Ani na chvíli?
Ne.
Vážně?
Je milý, šarmantní a hodný,
ale není to můj typ.
To je snad ještě bizarnější.
No, byla doba, kdy jsem ho trochu chtěla.
- Kdy to bylo? - V deváté třídě.
Tae-o byl vždy menší než já.
Najednou vyrostl o deset centimetrů.
Srdce se mi chvělo, když jsem k němu vzhlížela.
A?
To chvění mě trochu znervózňovalo.
A začalo mi být i nepříjemné.
- Proto jsem se rozhodla toho nechat. - Ale jak můžeš kontrolovat pocity?
To přece neznamená mít ho ráda.
Proto říkám, že jsem ho chtěla jen trochu.
Je to minulost.
PENÍZE
BRIGÁDA V KNIHOVNĚ
Určitě studuje na naší škole.
Na bundě měla jméno školy.
Zapomeň na ni.
Je divné, že sis ji s někým spletl, a ještě divnější, že tě v tom nechala.
Víš, co je zajímavé?
Viděl jsem ji v kampusu před tím, než jsem na to rande šel.
Napadlo mě: „Je nádherná.
Doufám, že to rande bude s někým jako ona,“ a šel tam.
A co se nestalo? Byla tam.
To je zajímavý.
Co budeš dělat teď?
Říkala, že ji baví točit.
Měla dokonce i profi foťák.
Studuje se u nás na škole film?
Proč? Budeš ji hledat?
Přeháníš to.
Jaký přehánění? Raději bych uvedl věci do pohybu.
Konečně jsem našel holku, co se mi líbí.
Vůbec si nemyslím, že přeháním.
Půjdeš se mnou?
Mě vynech. Já musím do práce.
Hej, Do-hyeone!
Nemohu tam sám.
To si říkáš kamarád?
Jsi k dispozici po čtvrteční lekci, že?
- Ano. - Dobře.
A potom...
Co ve středu? Máš vyučování?
- Ne, nemám. - Tak dobře.
Tak hele. Upomínky můžeš posílat z počítače.
Jen to zkopíruješ a vložíš z šablony.
A vypni si zvuk na mobilu.
Knihovnice to nemá ráda.
Jasně, to udělám.
Kde jsi včera strávila noc?
Vím, že na takové otázky si nejsme dost blízcí,
ale je těžké to ignorovat, když teď vím o tvé situaci.
Je to veliké město, je tu spousta míst, kam můžu jít.
Vyspala jsem se, neměj obavy.
Dobře.
Páni.
Moje praxe skončila v červnu, zůstanu ale chvíli v Koreji.
Jsem zaneprázdněná stěhováním.
Zabírá mi to všechen čas.
Já vím, také mi chybíš.
Brzy na slyšenou.
- Nejsi ty... - Nevěřím, že jsem tě vážně našel.
Co tu děláš?
Přišel jsem tě najít.
Tak povídej.
O čem?
Jak jsi mne našel.
Jasně.
Říkala jsi, že tě baví filmování.
Napadlo mě, že to i studuješ, zašel jsem na katedru umění
a narazil na tuhle klubovnu.
Tak jsem tě našel.
Ty jsi vážně něco.
Ale proč jsi mi lhala?
Nikdy jsem ti nelhala.
Nebyla jsi tam kvůli rande naslepo.
Neřekla jsem, že jsem tam na rande naslepo.
To sis myslel ty a mluvil a mluvil.
Já jsem jen...
Nechala jsem tě v tom.
Jak se tedy doopravdy jmenuješ?
Ryu Se-hyeon.
Lidé si často pletou mé příjmení s „Yu“.
- Tak proto jsem... - Setkal ses s tou holkou?
Ne, nesetkal. A ani nechci.
Potkal jsem tebe.
Musím splnit nějaké podmínky, abych se stal členem klubu?
Co?
Musí to být osud. Nic to nevysvětluje lépe.
Zamysli se nad tím.
Měl jsem potkat někoho jiného, ale potkal jsem tebe, můj ideál.
A oba máme rádi tu samou věc.
Mít společnou zálibu neznamená, že je to osud.
No, mně tak ale přijdeš.
Vážně chci být členem tohoto klubu. Co to obnáší?
Říkal jsi, že se jmenuješ Yun Tae-o, ano?
- Ano, proč? - Kdy jsi nastoupil na univerzitu?
V roce 2015. Proč se ptáš?
Opakoval jsi o rok později přijímačky?
Co? Ne.
Víš ty co?
Vypadá to, že jsem starší.
Aha, chápu.
Jsi starší?
Starší než já, chápu.
STOP
Je starší než já.
HLOUPÁ PÍSEŇ
Nikdy to nezvedne, když má.
Je tam někdo?
Kdo je tam? Vylezte!
Stůj!
Song-i?
Song-i.
Hej!
Volaný účastník je nedostupný. Zanechte zprávu...
Proč to nezvedá? Už určitě skončila v práci.
Kdo jste?
Jsem majitelka. A kdo jste vy?
Majitelka?
Tohle je dům mé kamarádky.
Tvé kamarádky?
Aha, ty myslíš tu holku, co tu bydlela předtím.
- Štíhlá, s dlouhými vlasy. - Ano.
RYU TAE-HO
Nevím, jak to zvládala, když byla odpojená i voda.
Když jsme se nastěhovali, odešla dost narychlo.
Říkals, že jsi její kamarád. Tys to nevěděl?
Zešílel bych, kdybys řekla, že se sem stěhuješ jako ti ostatní.
Bože, Han Song-i...
Co jsi tam dělala?
Neodešla jsi předtím?
Ano, ale vrátila jsem se.
Řekl jsi mi kód ke dveřím.
Ne proto, abys tam potají lezla.
Neříkej, že jsi tam chtěla spát.
No...
Neříkej o tom Tae-ovi.
Prostě jdi k němu domů.
Nekomplikuj to.
Už tak má dost starostí.
Přišli za ním kámoši, jestli tam můžou bydlet.
Co?
Kdybych to udělala i já,
musel by ubytovat tři lidi.
Bylo by nestoudné tam zůstat.
Nemáš jiné kamarády než Tae-oa?
Mám i jiné kamarády.
Ale nejsme si tak blízcí, abych jim řekla, že nemám kam jít.
Mám svou hrdost, chápej.
Tak jaký máš plán? Budeš takhle trávit každou noc?
Je tu někdo, na koho spoléhám. Musím jen chvíli vydržet.
Tak já půjdu. Zatím.
To mě musíš zlobit ještě ty?
Pojď se mnou.
Kam jdeme?
Prostě pojď.
- Vezmu to. - Ne.
Pojď.
To bude dobrý.
Můžeš zůstat do rána. Koupelna je venku, první patro.
To jsi opravdu nemusel.
To proto, že mě to trápí.
Můžeš nechat pootevřené dveře, kdyby ses bála.
Vím, že...
jsem ti zavázána. Ale mohla bych dostat instantní nudle?
Tak na koho to spoléháš?
Co?
Říkala jsi předtím,
že na někoho spoléháš a musíš jen chvíli počkat.
Aha.
Je to máma. Na tu spoléhám.
Nevím, co jsi slyšel při tom stěhování,
ale matka mě opustila, když nám zabavili dům.
Jsem si jistá, že mě přestane ignorovat,
když jsou teď v domě noví majitelé.
Teď už snad ví, že nemám kde zůstat.
Zavolá mi.
Snad dnes, nebo zítra.
I když zavolá,
budeš bez domova.
Určitě najdeme řešení.
Máma nemůže ignorovat, že má dceru bez domova.
Co je to? Proč mi Tae-o tolikrát volal?
MÁMA
Vidíš, říkala jsem, že zavolá.
Zvedni to.
Hned jsem zpět.
Haló? Mami?
Kde teď jsi?
Proč jsi mi nebrala telefon?
Promiň, nemohla jsem volat.
Chápeš, v jaké jsem situaci?
Od včerejška jsem...
Kde jsi?
Kdy se vrátíš?
Song-i, prozatím se nebudu
moci vrátit.
Cože?
Proč ne?
Mami?
Prodali v aukci náš dům
a žije tam někdo jiný. To přece víš, ne?
Vím, utekla jsi, protože jsi cítila vinu.
Song-i, já...
Vím, jak jsi byla vystresovaná, protože jsi musela pracovat v obchodě.
Budu mít víc pochopení.
Nebudu na tebe naštvaná. Tak...
Říkám, že se nevrátím. Zatím mi nevolej.
O čem to mluvíš?
Nemám kam jít.
Měla jsem tě,
když mi bylo 22 a šla jsem, kam mě vítr zanesl.
Žila jsem jako matka
a po smrti otce i jako samoživitelka.
Žila jsem i jako dlužník.
A jednoho dne jsem si uvědomila,
že co si jen pamatuji,
můj život nebyl nic než litování, odpor a výčitky.
Mami...
Chci žít život bez takových pocitů.
Udělala jsem vše pro to, abych tě dobře vychovala.
Jsi daleko vyspělejší než já.
Ne.
Mami, já...
Takže...
dej mi prosím trochu času, než dospěju taky.
Zase ti zavolám.
LINKA DŮVĚRY
PROŽÍVÁTE BOLEST? JSME TU, ABYCHOM VÁS VYSLECHLI
Haló? Tady linka důvěry.
Jsem na mostě Mapo.
Ano, prosím pokračujte.
Myslím, že je tu žena...
co se chce zabít
skokem z mostu do řeky.
Dokážu pochopit, proč se tak cítí.
Je to proto, že svět není krásný.
Myslíte,
že svět je krásný?
Jste to vy,
kdo má sebevražedné sklony?
Mohu se vás na něco zeptat?
Ano, jistě.
Je mi 23 let.
Neměla bych...
si v tomto věku užívat své mládí?
Tak proč je to tak špatné?
Jestli Bůh opravdu existuje, chtěla bych se ho zeptat:
„Jaké máš se mnou plány?
Není nějaký důvod, proč jsi mne přivedl na tento svět?“
POLICIE ZÁCHRANKA
Paní, vydržte. Prosím, uklidněte se.
Budu hned u vás.
Haló?
Ano, tady Yun Tae-o.
Na policejní stanici?
Haló, to je policie?
Chtěl jsem se zeptat,
jestli nebyl dnes večer nahlášen incident
týkající se ženy kolem 20 let.
Byl?
Opravdu to tak není. Řekla jsem vám to už stokrát.
Potřebovala jsem na vzduch, tak jsem se šla projít na most
a náhodou uviděla telefon
a ze zvědavosti zavolala.
Pustíme vás, až přijde váš opatrovník.
Byl kontaktován, bude tu hned.
Song-i.
Jak jsi mě...
Zmizela jsi beze slova.
Nemohla jsi zavolat?
Neměla jsem tvoje číslo.
Vy jste její opatrovník?
Promiňte?
Je to váš opatrovník?
No, to je...
Pokud to není on, nemůžeme vás pustit.
Kvůli předpisům.
Ano, jsem...
Já jsem její opatrovník.